EPISOD 8
Oliver. Är du här nere mitt i natten?
Jag kunde inte sova.
Inte jag heller, vännen.
Miss Rose... Hur är det med henne?
De är fortfarande där inne.
Harry?... Det här är Oliver.
Oliver, det här är Harry...
Det är den slutliga krisen. Hon har sovit tre timmar. Är det bra?
Jag vet inte, mrs Maylie. Jag lovade att vara ärlig.
Det kan gå hur som helst. Åh, doktorn.
Har du inte hört nåt från din son? Inte ännu.
Han kommer aldrig att förlåta sig själv om...
Om hon vaknar, tillfrisknar hon.
Annars är jag rädd att sömnen blir evig.
Jacob, Jacob, var är du?
Det måste vara unge mr Maylie. Han kom snabbt.
Harry, du får inte störa henne. Hon sover.
Harry, min pojke. Mor, hur är det med henne?
Åh Rose...
Kära, kära Rose. Harry, snälla, tänk på vad du säger.
Rose? Det är jag, Harry.
Hör du mig?
Du måste äta frukost, unge man. Nej, nej, jag kan inte...
Lite bröd och te för att hålla styrkan uppe.
Doktorn! Miss Rose! Har ni... Lugna ner dig, pojke.
Hur mår unga madam, sir? Hon är vaken och håller Harrys hand.
Då Gud är god och nådig, får hon leva och glädja oss länge ännu.
Åh, Giles! Tack gode Gud! Tack gode Gud!
Ja, tacka Gud, Giles, och sätt sen på dig nåt mer passande.
Ja, sir. Förlåt mig, sir.
Och sen kan du tacka Harry och mig med en stor frukost.
Det ska jag, sir.
Hans medicin verkade bättre än nåt jag hade att erbjuda.
Kom in, unge man.
Du är väl Oliver? Ja, sir.
Min mor skrev om dig. Jag är Harry Maylie.
Jag vet, sir. Rose visade ett foto. Gjorde hon det?
Ja, hon berättade allt om dig. Det gläder mig, Oliver.
Stackars Rose, hon ser så...
Hon är snart sitt gamla jag igen.
Precis som du. Jag förväntade mig en invalid men du kan ju spela cricket.
Mor. Oliver och jag bekantar oss.
Bra. Men det här är inte rätt plats.
Kila iväg, Oliver.
Det är hög tid du kom ner, Harry. Jag föredrar att stanna här.
Susan och jag klarar oss utmärkt.
Nu när faran är över kan vi låta hushållet återgå till det normala.
Jag kommer och tittar till Rose så ofta jag kan.
Jag stannar tills hon är återställd.
Tillåter dina plikter det? Det kan ta veckor.
Inget är viktigare för mig än Rose. Jag tvivlar inte på dina känslor.
Men din mor föredrar att de inte blir kända.
Men jag ska övertyga henne om att hon har fel, så småningom.
Hon är envis, det medger jag. Men hon har sunt förnuft.
Oavsett, doktorn, förstår ni nog mina känslor gällande detta.
Jag tvivlar inte på dem, men låt nu huvudet styra över hjärtat.
När det handlar om hjärtefrågor...
Jag önskar du hade skrivit tidigare.
Jag skrev så snart jag visste att Rose var illa ute.
Hon kunde ha dött.
Du hade lidit oavsett om du kommit före eller efter hennes död.
Jag tänkte att svårigheterna kanske hade bevekat ditt hjärta.
Hur då? Jag har inget hårt hjärta.
För min kärlek till henne. Jag skrev efter dig för att bota Rose.
Nu är hon på bättringsvägen, så ju snarare du återvänder, desto bättre.
Jag är visst inte välkommen förrän jag är bortgift. Du har inte förändrats.
Omständigheterna har inte förändrats.
Rose förtjänar den renaste kärlek en man kan ge.
Det är inte hennes fel att hon är oäkta.
Men omvärlden bryr sig inte om det. Då bryr jag mig inte om omvärlden.
Folk skulle ändå vända det mot henne, och mot dig Harry, och era barn.
Ju mer du lyckas, desto mer hånar de er.
Hur snäll och generös du än är skulle du en dag ångra äktenskapet.
Och hon skulle veta det och lida.
Jag skulle aldrig ångra mig.
Det tror du nu, min son.
Ska du åka snart?
Ganska snart, tror jag.
Jag antar att ni måste det, för att fara till parlamentet.
Jag är rädd för det.
Jag skulle vilja stanna här ett tag.
Jag skulle vilja stanna här för alltid.
Det kanske kan ordnas...
Jag är glad att du trivs, Oliver.
Tänker du aldrig på ditt gamla liv?
Ibland, på natten.
Mardrömmar?
Men du känner dig trygg? Ja. Utom för mannen jag mötte.
Vilken man? Dagen då Rose blev sjuk.
Jag mötte honom vid värdshuset. Han verkade känna igen mig.
Hur då? Jag tror han var tokig.
Han stirrade så stint, så jag ville springa min väg.
Det är slut, Fagin. Du får inga mer pengar från mig.
Kom igen, mr Monks. Stärk er.
Ni har vandrat omkring uti i kylan för länge.
Jag säger dig att vi inte kommer åt pojken nu. Han har förlorat honom.
Då är vi också förlorade. Vi har hittat honom förut.
Han kan inte smita en tredje gång. Nej. Han är med dem nu.
Det är för farligt att lägga sig i.
Helvetets eld!
Det är nåt onaturligt över det.
Vilka är de? Det rör inte dig.
Men en av dem skulle ge tusen pund för att få tag i sin tvåbenta spaniel.
Det är vilt prat från en febrig hjärna.
Jag har lagt tid och pengar på pojken så få tag i det guld du lovat.
Avtalet måste hållas.
Jag anställde dig för din skurkaktighet och nu är du bankrutt.
Hur skulle det kunna lyckas? Nåt omänskligt är emot oss.
Du är rädd för pojken. Rädd för honom? Aldrig!
Jag svor på min mors dödsbädd att bli hans ruin.
Hon gav mig bevis på hans skam, jag bär dem vid hjärtat natt och dag...
Han kan inte skada mig.
Men hur kom han under hennes tak? Varför?
Död och förbannelse!
Ni är sjuk, Monks.
Det är er sjukdom som talar. Låt mig hjälpa er...
Och vad är detta? Visa nu er gamle vän Fagin.
Inget... Det... för dig... kan det inte betyda nåt. Åh!
Men det betyder nåt för dig. Och det gör det värdefullt för mig.
Så jag förvarar det för er.
Vi är jämbördiga kompanjoner nu, Monks.
Avtalet ska hållas, och lille Oliver ska tillbaka, en gång för alla.
Oliver, det blir inga kvar.
Tror ni Rose kan få gå ner imorgon? Det beror på vad dr Losberne säger.
Ur vägen, pojke.
För djävulen!
Är du riktig, eller spökar du?
Jag letar efter dig och du dyker upp...
Där är han.
Hjälp, hjälp, hjälp!
Vad är det, pojke? Oliver, vad är fel?
Han skakar som ett asplöv, sir. Lugn, inget här kan skada dig.
Vad är det som är fel? Mannen... han från värdshuset...
Fagin var med honom. Precis där. Och båda såg på mig.
Kom med mig, hitåt!
Jag såg båda två, lika tydligt som jag kan se er nu.
Vi letade överallt, madam. Varje fält, skogsdunge och dike.
Säg god natt och gå i säng, barn. Giles följer med dig.
God natt, madam. Inga fler drömmar, det förbjuder jag.
God natt Oliver. God natt, min pojke.
Stackars barn. Hans liv har varit så fullt av hemskheter.
Ja, om må Gud förlåta parlamentet allt började med Fattiglagen.
Herre över arbetshuset är jag, Corney.
Men det är inget mot att vara vakt.
Nu kan du stirra på mig som om jag vore dum som gifte mig med henne
men inte kunde du öppna munnen och varna mig!
Det är tre månader nästa tisdag sen det gjordes.
Det känns som en evighet.
Jag sålde mig, Corney.
För sex teskedar, en sockertång, en mjölkkanna,
lite begagnade möbler och tjugo pund.
Priset var lågt. Smutsigt billigt!
Billigt! Du hade varit dyr oavsett pris,
och Gud vet att jag betalat för dig...!
Jag borde inte ha uppoffrat mig.
Uppoffrat dig, mrs Bundle?
Du kan gärna upprepa ordet. Det borde aldrig komma från min mun.
Det vet jag inte om det nånsin gör. Det kommer alltid ut, ma'am,
men det finns alltid kvar, mrs Bumble, ma'am.
Åh!
Ha godheten att se på mig, ma'am!
Jag ser på dig. Ha!
Otroligt! Förbi människans förstånd!
Den blicken har kylt hundra fattighjon.
Ska du sitta här och snarka hela dan?
Jag sitter så länge jag vill.
Och fast jag inte snarkade, ska jag snarka, nysa, skratta eller gråta
hur mycket jag vill för det är min rätt.
Din rätt!
Som jag sa, en mans rätt är att befalla.
Och vad är kvinnans rätt?
Att lyda, madam.
Din bortgångne make borde ha lärt dig det.
Då kanske han hade levt nu.
Det önskar jag han gjorde, stackarn!
Din grymma, hårdhjärtade buffel.
Gråt så mycket du kan, madam. Det är bra för hälsan.
Det öppnar lungorna, renar anletet, tränar ögonen och lugnar humöret.
Så gråt du, gråt bara.
Jag tror jag går en promenad.
Din buffel! Buffel!
Nu kan du prata om din rätt, om du vågar! Upp med dig.
Och gå härifrån om du inte vill att jag ska göra nåt överilat.
Ja, min kära. Går du?
Ja, ja!
Corney, Corney!Vad jag måste lida!
Jag borde förblivit ungkarl.
Fruar är betungande.
Du tog honom till hovslagaren igår? Ja, sir.
Master Harry, jag skickade iväg ditt bagage imorse, sir.
Tack, Giles. Jag måste ta farväl nu.
Farväl, mor.
Gud vare med dig, Harry.
Låt mig tala med henne innan jag går. Bara en gång, jag ber.
Om du envisas. Jag tänkte bespara dig bekymmer också.
Jag tror du vet vad jag tänker säga.
Du borde ha gett dig av. Jag önskar att du hade gjort det.
Jag kom hit på grund av en hemsk rädsla, rädslan att förlora
den som bär allt mitt hopp och mina önskningar.
Jag ber dig att inte säga mer.
Rose.
l åratal har jag älskat dig.
Du måste glömma mig, Harry.
Men du älskar mig. Jag vet det.
Du har en lysande framtid.
Jag tänker inte förstöra den för dig.
Jag umgås inte med de som föraktar mig och den mor som födde mig.
Jag tänker inte oroa din mor, som har tagit min mors plats.
Du måste gå.
Rose... Snälla.
Det kan dröja innan vi ses igen. Skriv så ofta du kan.
Till Londons postkontor. Gör du det? Ja, sir, så klart sir.
Jag vill veta hur mor och Rose har det. Du kan förståss berätta om dig själv.
Förstår du? Ja, det gör jag.
Nämn det inte till dem. Mor får inte oroa sig. Det får bli vår hemlighet.
Det blir det, sir.
Hej då. Hej då.
Hej då, Giles. Hej då, master Harry, sir.
Du där! Vad är det här för oväsen?
Vi reciterar från skriften, sir.
Frälser våra själar, mr Bumble. Det håller modet uppe.
Skratt i min närvaro? Lär dig respekt!
Vad gör du här, Bumble?
Min kära, jag såg dig inte.
Vad gör du, frågar jag?
Det är sant att du styr här, min... Vi vill inte att du lägger dig i.
Iväg med dig! Du tycker om att sticka näsan där den inte hör hemma.
Vad tyckte han om? Att peta i näsan, säger frun.
Tyst med er! Tillbaka till arbetet!
Åh, Bumble. Goddag.
Var inte orolig. Ett av dina fattighjon visade mig hit.
Ditt namn, sir?
Jag rekommenderar inte att ni frågar efter mitt namn.
Vad gäller det då?
Sockenbekymmer, mr Bumble.
Du bevakar dina intressen som du alltid har, kan jag tro.
En gift man säger inte nej till en ärligt intjänad penny ibland, sir.
Jag vill ha information. Om ett fattighjon.
Kära mr Maylie.
Vi mår bra och vädret är utmärkt. Rose är bättre.
Igår promenerade vi utomhus.
Jag har fortfarande mardrömmar och är rädd för mannen jag berättade om.
Jag kan inte sluta tänka på honom.
Han kanske inte var vid fönstret, men jag såg honom verkligen i byn.
Oliver Twist! Den pojken menar ni?
Oliver Twist, ja.
Den andra herrn har skickat er?
Vilken herre?
Med trevligt hus i Pentonville. Han hette... Brownlow.
Detta är otroligt!
Sir?
Ut med det? Vad vill Brownlow pojken? Svara!
Jag frågade inte, sir. Han har frågat efter unge Oliver.
Rymde eller åkte fast, sa han. För ett år sen.
Jag börjar förstå. Pojken är antingen välsignad eller förbannad.
Jag gav honom namnet, sir.
Jag minns honom bättre än många.Vad kan jag...
Jag bryr mig inte om pojken.
Det finns en kvinna.
En kärring som tog hand om hans mor på dödsbädden.
Var finns hon? Det blir svårt att säga, sir.
Det finns pengar att tjäna.Tänk efter!
För tolv år sen.
Gamla Sally, hon borde ha varit barnmorska då.
Var finns hon?
Hon kan vara på en plats eller en annan.
Tala så man förstår. Hon dog för ett tag sen, sir.
Bra. Så är hon ur vägen. Alltid nåt.
Vet du mer om henne?
Jag vet en kvinna som var där när hon dog, sir.
Hon vet nog nåt om Sally.
Var hittar jag henne?
Bara genom mig, sir.
När? I övermorgon?
Imorgon. Det kanske inte passar henne.
Imorgon, sa jag. Vid nio. Jag behöver väl inte säga åt dig att hålla tyst.
Nej, sir. Här är adressen.
Jag känner till stället.Var försiktig. Det finns elaka själar där, sir.
Man kan inte fly undan ondskan, Bumble.
Det finns överallt i riket.
Här i huset.
Som Londons tunga dimmor.